Особливості саморегуляції «здорового» нарцисизму - Клименко, М. Р. (Збірник наукових праць "Проблеми сучасної психології", 2017)
Теоретично проаналізовано проблему функціонування нарцисичної саморегуляції особистості. Узагальнено, що саморегуляція – це психологічний конструкт, що відображає індивідуальний спосіб координації психічних процесів, станів, властивостей, компенсації дефіцитарних та оптимізації потенційних якостей і можливостей. Виділяють усвідомлювану (управління різними видами і формами довільної активності для безпосередньої реалізації та досягнення прийнятих людиною цілей) та неусвідомлювану саморегуляцію (механізм подолання конфліктної афективної напруги, що виникає в процесі регуляції, для контролю взаємодії суб’єкта з навколишнім світом з метою збереження та підтримки позитивного самоставлення). До неусвідомлюваної і власне належить нарцисична, що функціонує для підтримання афективної рівноваги щодо почуттів внутрішньої стабільності, власної цінності, упевненості в собі і гарного самопочуття, тобто почуття власного конгруентного Я. Виявлено, що нарцисична саморегуляція – механізм, який здатен ефективно підтримувати цілісність та зв’язок усіх елементів Я-системи, зберігати позитивне уявлення людини про себе, забезпечувати адекватну та здорову любов до себе та самооцінку, почуття своєї значущості, позитивного самоставлення. Зроблено висновок, що нарцисична саморегуляція – це механізм підтримування упевненості в собі і гарного самопочуття (тобто почуття цінності власного Я), наповненості життя сенсом та є джерелом інтегрування всього життєвого досвіду людини. Вона є основою «самоздійснення» та прояву «здорових» рис: амбійцій, натхнення, ідеалів.