Інтерсуб’єктність у психології: до постановки проблеми - Наконечна, М.М. (Збірник наукових праць "Проблеми сучасної психології", 2016)
Стаття присвячена актуальній та важливій проблемі інтерсуб’єктності в психології. Описано підходи до аналізу проблеми інтерсуб’єктності. Стверджується, що поняття інтерсуб’єктності може бути якісно проінтерпретоване з використанням термінології та кон- цептуальних підходів культурно-історичної психології, суб’єктного підходу та екзистенційної школи. Інтерсуб’єктність визначено як систему внутрішніх та зовнішніх інтерперсональних зв’язків, яка ви- ражає рівень актуальної суб’єктності людини та тим самим формує авторство стосовно власної життєвої ситуації та продуктів творчості, а також відповідальність та рефлексивність особистості. Підкреслю- ється, що інтерсуб’єктність сприяє самовираженню особистості, а ви- ражаючись, особистісна риса формується або дооформлюється; отже, інтерсуб’єктність сприяє особистісному розвитку людини. Доводиться, що інтерсуб’єктність – це опредметнене прагнення людини до взаємодії, реалізації особистісних сенсів і мотивів. Проаналізовано тенденцію того, що в інтерсуб’єктності зустрічаються прагнення людини спілкуватися з тенденцією до саморозвитку і самовдосконалення. Робиться висновок, що інтерсуб’єктність – це система зв’язків між людьми, які сприяють проявам активності, творчості, відповідальності, авторства. Підсумо- вується, що інтерсуб’єктність сприяє формуванню новоутворень та інтрапсихічних міжсистемних зв’язків, якісно нових за природою та функціями. Здійснюється аналіз емпіричних підходів до вивчення про- блем інтерсуб’єктності. Вивчається досвід проведеної експерименталь- ної роботи авторки в цьому напрямі. Окреслюються перспективи дослі- дження проблеми інтерсуб’єктності в сучасній психологічній науці.