Самоставлення та самоприйняття у жінок із зайвою вагою - Шебанова, Віталія; Онуфрієва, Ліана (Збірник наукових праць "Проблеми сучасної психології", 2019)
У статті проведено порівняльне дослідження особливостей самоставлення та різних аспектів самоприйняття у жінок із зайвою та нормальною вагою. З’ясовано основні розбіжності у задоволеності / незадоволеності власним тілом у жінок цих груп. Мета статті – з’ясувати особливості самоставлення та самоприйняття у жінок із надлишковою вагою. До діагностичного комплексу методів дослідження увійшли такі методики, як: 1) Опитувальник самоставлення В. Століна й С. Пантелєєва (Столін та ін., 1988); 2) Кольоровий вказівник на невдоволення власним тілом (САРТ) в адаптації В. Сахарової (Сахарова, 2011); 3) Анкета прикладного дослідження «Особливості самосприйняття свого тіла» (Шебанова, 2016). Результати дослідження виявили, що для жінок із зайвою вагою характерні такі установки щодо власного «Я»: негативні очікування щодо позитивного ставлення інших, відсутність самозвинувачення, інтерес до власної особистості та проблеми із саморозумінням. Установлено, що існують значущі відмінності від групи жінок із нормальною вагою у самоприйнятті жінок, що мають зайву вагу. Жінки з надлишковою вагою мають нижчий показник глобального самоставлення (p ≤ 0,01), нижчий рівень самоповаги (p ≤ 0,05), демонструють меншу аутосимпатію (p ≤ 0,05), самоприйняття (p ≤ 0,05) і саморозуміння (p ≤ 0,05). Аналіз одержаних результатів індивідуального ставлення до різних частин свого тіла показав, що найчастіше жінки із зайвою вагою незадоволені зонами живота, сідниць, стегон. Жінки групи з нормальною вагою також демонструють незадоволення щодо свого тіла, але їх ставлення до власного тіла більш позитивне. Результати дослідження за Анкетою прикладного дослідження «Особливості самосприйняття свого тіла» виявили, що найбільш стресовими для жінок із зайвою вагою є ситуації: пов’язані із сексом; порівняння себе з іншими людьми (на їх думку, більш привабливими); соціальної демонстрації недоліків свого тіла (роздягання у місцях відпочинку, фотографування, примірювання одягу, розмови інших про зайву вагу й дієти тощо). Отже, загалом самоставлення та самоприйняття і ставлення до тіла у жінок із зайвою вагою значуще нижче, ніж у групі жінок із нормальною вагою. Незадоволеність тілом у жінок із зайвою вагою – показник неприйняття своєї тілесності, відчуженості від власного тіла, втрати внутрішньої гармонії й незадоволеності собою.