Особистісні смисли у висловлюваннях дітей дошкільного віку - Кириченко, Тетяна (Збірник наукових праць "Проблеми сучасної психології", 2020)
Здійснено спробу методами співставлення, узагальнення результатів аналізу наукових положень виокремити деякі процесуальні та змістовні характеристики особистісного смислу у висловлюваннях дошкільників задля означення інтеграційних перспектив оптимізації особистісного розвитку дитини, що стало метою статті. Проведено науково-категорійний аналіз розуміння поняття особистісного смислу та чинників, що впливають на його становлення. Показано взаємозв’язок і взаємообумовленість особистісного смислу в мовленнєвій діяльності дошкільників. За результатами дослідження вказано на те, що індивідуальні особливості особистості проявляються у мовленнєвому висловлюванні як продукт мовленнєвої діяльності у таких характеристиках: 1) власне лінгвістичних (мовно-мовленнєвих і змістовно-смислових); 2) психологічних (мотиваційних, когнітивних, емоційних, продуктивно-результативних). Із точки зору сучасної психолінгвістики розглянуто особливості особистісного смислу у висловлюваннях дошкільників як багатовимірного процесу, в якому визначальними є структури індивідуального досвіду, що характеризуються суб’єктивним змістом. Зазначено, що висловлювання є різновидом мовлення й відноситься до розповідей, у яких висвітлюється послідовність подій. Констатовано, що дитина дошкільного віку набуває особистісного смислу, пізнаючи чи переживаючи різноманітну інформацію, життєві ситуації, сукупність обставин соціальної міжособистісної взаємодії. На підставі теоретичного аналізу доведено, що актуалізація особистісного смислу у висловлюваннях дітей дошкільного віку обумовлюється: а) інтеракцією; б) діалогічним мовленням; в) інтенціональною організацією висловлювання і його підтексту; на основі яких можна визначити умови формування особистісних смислів у дошкільному дитинстві та специфіку їх вираження дошкільниками у мовленнєвих розповідях. Обґрунтовано доцільність застосування інтерактивного підходу в інтерпретації усних висловлювань дошкільників у ситуаціях повсякденного життя у міжособистісній мовленнєвій комунікації. Зроблено висновок, що прояви особистісного смислу в дитячому мовленні є основним маркером міжособистісної мовленнєвої комунікації, яка розглядається нами як смислова взаємодія її суб’єктів, що передбачає наявність таких мовленнєвих здатностей, як говоріння й аудіювання, функціональною одиницею яких є висловлювання, що нерозривно пов’язане з лексико-семантичними значеннями слова.