Структура та функції емоційної компетентності в процесі життєтворення - Карпенко, Є.В. (Збірник наукових праць "Проблеми сучасної психології", 2016)
У статті проведено аналіз феномена емоційної компетентності в контексті життєтворення особистості. Конкретизова- но її роль у взаємозв’язку ціннісно-смислової і мотиваційної сфер, яка полягає у визначенні справжньої цінності потреб шляхом співвіднесен- ня їх з усіма рівнями ідентичності: ситуативним, характерологічним і базовим. З’ясовано, що у такий спосіб емоційна компетентність зв’язує зовнішні умови з внутрішніми обставинами, сприяючи налагодженню контакту з собою та з оточуючими. Встановлено, що емоційна компе- тентність орієнтована на розуміння з подальшою коректною інтерпре- тацією, яке включає в себе емпатію та організмічне чуття. Виявлено, що емпатія, реалізуючись у сферах Діяльності й Контактів, сприяє на- лагодженню контакту з Іншими, а, відтак, і адаптації, соціалізації та розгортанню особистісного потенціалу в просторі соціальних стосунків (екстернальний вектор). Зазначено, що організмічне чуття функціонує у сферах Тіла і Сенсів та орієнтоване, в першу чергу, на поглиблення саморозуміння, уміння чути голос власної ідентичності (інтернальний вектор). Констатовано домінуючу роль емпатії при наративному спо- собі самоконструювання, а організмічного чуття – при ментативному. Обґрунтовано думку про те, що джерелами емпатії є базові емоційні установки, які функціонують у сферах Ти і Ми, тоді як організмічне чуття опирається на Я і Пра-Ми. Окреслено контури потенційної коре- ляції компонентів емоційної компетентності з різними рівнями інте- гральної суб’єктності. З’ясовано, що організмічне чуття реалізується на рівнях відносного і абсолютного суб’єкта, а емпатія – на рівнях моно- і полісуб’єкта. Метасуб’єкт наділено інтегративною функцією, метою якої є поєднання у цілісну систему процесів наративного і ментативного життєтворення.