Дистанційне навчання як засіб розвитку самоорганізації студентів - Іванеко, Юлія (Збірник наукових праць "Проблеми сучасної психології", 2020)
Фахівець XXI століття – це людина, яка вільно володіє сучасними інформаційними технологіями, здатна працювати самостійно (розвинуті навички самоорганізації та саморегуляції) та готова постійно підвищувати й удосконалювати свій професійний рівень упродовж усього життя. Метою статті є теоретико-методологічний аналіз можливостей дистанційного навчання в активізації та розвитку навичок самоорганізації в навчально-пізнавальній діяльності студентів. Для реалізації поставленої мети використано систему загальнонаукових методів і прийомів наукового пізнання – аналіз, синтез, порівняння, класифікація, систематизація й індуктивне узагальнення релевантних до теми та мети дослідження теоретичних даних, які поєднали науково-категорійний аналіз понять «дистанційна освіта», «самоорганізація» та «навчально-пізнавальна діяльність», установлення родо-видових зв’язків і ретроспективний аналіз наукових джерел. Результати дослідження. Залучення студентів до самостійної роботи забезпечує розвиток особистості студента, що проявляється у формуванні таких якостей, як здатність до самоорганізації пізнавальної діяльності, творчого пошуку і поглиблення набутих знань, способів їх застосування; уміння висувати гіпотезу, визначати мету роботи, шукати альтернативні засоби і способи вирішення завдань, систематизувати, узагальнювати результати, представляючи кінцевий результат. Ці вміння найкраще відображаються у самостійному виборі власних дій і плануванні їх у часі (самоорганізації). До механізмів, здатних активізувати і стимулювати розвиток навички самоорганізації у студентів, нами віднесені: цілепокладання, усвідомлений характер пізнання, позитивне підкріплення щодо результатів навчання, планування часу, залучення до активних методів навчання, взаємоперевірка та самооцінка набутих знань і навичок, залучення студентів до коригування дистанційних курсів. Узагальнюючи різні наукові точки зору, ми дійшли висновку, що самоорганізація – це процес свідомої роботи над собою (через цілепокладання, планування, аналіз і критичне мислення, самооцінку і самоконтроль) із метою подальшого самовдосконалення. Аналіз літератури показав, що застосування дистанційних форм навчання сприяє підвищенню творчого й інтелектуального потенціалу студента, підтримує інтерес і самомотивацію до навчання за рахунок самоорганізації, пізнавальної активності, саморегуляції, формування вміння самостійно приймати відповідальні рішення.