Особливості ієрархічної структури знань про контроль змагальної діяльності у командних спортивних іграх з позиції системного підходу - Мітова, Олена (Спортивні ігри, 2020)
Стаття присвячена обґрунтуванню ієрархічної структури знань про контроль змагальної діяльності у командних спортивних іграх з позиції системного підходу. Мета дослідження –. на підставі узагальнення теоретичних даних, передового практичного досвіду і власних експериментальних досліджень сформулювати основні положення, що становлять ієрархічну структуру знань про систему контролю змагальної діяльності. В ході дослідження було використано такі методи: аналіз спеціальної, науково-методичної літератури, аналіз документальних матеріалів, педагогічне спостереження, системний метод, узагальнення та систематизація даних. Представлено специфіку формування системи знань про контроль змагальної діяльності у командних спортивних іграх на прикладі баскетболу. Визначено такі елементи ієрархічної системи знань про контроль: як контроль змагальної діяльності гравця, контроль змагальної діяльності групи гравців, контроль змагальної діяльності команди. Ці елементи ієрархії у сукупності та кожний окремо дозволяють розглядати систему контролю як складну, динамічну структуру, існування якої обумовлено впливом низки чинників, притаманних ігровим командним видам спорту. Наведено показники, що є предметом контролю для окремого гравця, групи гравців, цілої команди. Автором акцентується увага на суттєвих відмінностях у контролі змагальної діяльності гравців на першій та другій стадії багаторічної підготовки. Оригінальністю авторського підходу є виокремлення в системі контролю змагальної діяльності такого елемента ієрархії, як контроль групи гравців, що є відмінним у порівнянні з традиційним контролем показників окремого гравця та контролю показників команди в цілому у баскетболі. Запропоновано такі елементи ієрархії системи знань, як: контроль групи гравців залежно від функціональних обов’язків (ігровим амплуа); контроль групи гравців за рівнем підготовленості; контроль за оптимальними сполученнями 2-3 гравців усіх амплуа, тобто тих, хто найбільш ефективно взаємодіють під час гри; контроль за ігровими п’ятірками гравців (комплектування основного складу або «основної п’ятірки»); контроль за групами гравців залежно від їх соціального статусу у команді (лідери-гравці активного запасу – аутсайдери (новачки); Контроль за варіантами ротації гравців протягом матчу.