Методологія врегулювання нових типів озброєння засобами міжнародного гуманітарного права: становлення та розвиток
DOI:
https://doi.org/10.15587/2523-4153.2021.247459Ключові слова:
міжнародне гуманітарне право, право Гааги, право Женеви, нові види зброї, кодифікація міжнародного гуманітарного праваАнотація
Метою запропонованої статті є виявлення методології, що застосовується в міжнародному гуманітарному праві для врегулювання нових типів озброєння. Під врегулюванням для цілей статті розуміється встановлення, відповідно до основних принципів міжнародного гуманітарного права, дозволів, заборон та обмежень на застосування даного типу озброєння.
Стаття методологічно ґрунтується на працях іноземних та українських дослідників, присвячених проблематиці врегулювання нових систем озброєнь в міжнародному гуманітарному праві. Емпіричну основу статті склали міжнародні договори в галузі міжнародного гуманітарного права та кодифіковані звичаї цієї галузі, як вони відображені в кодифікаціях, розроблених Міжнародним комітетом Червоного хреста.
В результаті дослідження в статті встановлюється, що в міжнародному гуманітарному праві існує зобов’язання для держав проводити оцінку відповідності нових систем озброєння міжнародному гуманітарному праву. Водночас даній нормі притаманні два недоліки. По-перше, вона є надто абстрактною, що дозволяє державам щоразу уникати обов’язку оцінки з посиланням на те, що певний вид озброєння не потрапляє під визначення нового виду зброї. По-друге, міжнародне гуманітарне право не містить конкретних механізмів для притягнення держав-порушниць до відповідальності, що є загальним недоліком всієї системи цієї галузі.
Робиться висновок про необхідність доопрацювання чинного міжнародно-правового регулювання обов’язку оцінки нових систем озброєнь в напрямку його конкретизації та посилення відповідальності за невиконання. Відповідні зміни можуть бути внесені до Додаткового протоколу до Женевських конвенцій 1977 року, або запроваджені шляхом ухвалення окремого протоколу
Посилання
- Trebin, M. P. (2016). P. A. Sorokins Sociology of War. Visnyk Natsionalnoho universytetu «Yurydychna akademiia Ukrainy imeni Yaroslava Mudroho», 3 (30), 95–107.
- Dogel, M. (1894). Iuridicheskoe polozhenie lichnosti vo vremia sukhoputnoi voiny. Kombatanty. Kazan, 372.
- Kalskhoven, F. (1999). Ogranicheniia metodov i sredstv vedeniia voiny. Moscow, 232.
- Hrushko, M. V.; Arakelian, M. R. (Ed.) (2020). Pryntsyp lex specialis: vzaiemozviazok mizhnarodnoho prava prav liudyny ta mizhnarodnoho humanitarnoho prava. Pravove zhyttia suchasnoi Ukrainy. Odesa: Helvetyka, 3, 31–34.
- Senatorova, O. V. (2018). Prava liudyny i zbroini konflikty. Kyiv: FOP Holembovska O. O., 208.
- Dodatkovyi protokol do Zhenevskykh konventsii vid 12 serpnia 1949 roku, shcho stosuietsia zakhystu zhertv mizhnarodnykh zbroinykh konfliktiv (Protokol I) (1977). 08.06.1977. Available at: https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/995_199#Text
- Bazov V. P. (2020). Teoriia ta pryntsypy mizhnarodnoho humanitarnoho prava. Kyiv, 464.
- Protocol Additional to the Geneva Conventions of 12 August 1949, and relating to the Protection of Victims of International Armed Conflicts (Protocol I) (1987). 08.06.1977. Commentary of 1987. New weapons. Available at: https://ihl-databases.icrc.org/applic/ihl/ihl.nsf/Comment.xsp?action=openDocument&documentId=F095453E41336B76C12563CD00432AA1
- Deivis, Ya., Foks, Dzh. (Eds.) (2018). SIPRI Yearbook 2017Armaments, Disarmamentand International Security. Kyiv, 568.
- Gasser, Kh. P. (1994). Mezhdunarodnoe gumanitarnoe pravo. Moscow, 125.
- David, E. (2000). Printsipy prava vooruzhennykh konfliktov. Moscow: MKKK, 1144.
- Meltser N., Kiuster E. (2020). Mizhnarodne humanitarne pravo: zahalnyi kurs. MKChKh, 398.
##submission.downloads##
Опубліковано
Як цитувати
Номер
Розділ
Ліцензія
Авторське право (c) 2021 Ruslan Melykov
![Creative Commons License](http://i.creativecommons.org/l/by/4.0/88x31.png)
Ця робота ліцензується відповідно до Creative Commons Attribution 4.0 International License.
Наше видання використовує положення про авторські права Creative Commons CC BY для журналів відкритого доступу.
Автори, які публікуються у цьому журналі, погоджуються з наступними умовами:
1. Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Creative Commons CC BY, котра дозволяє іншим особам вільно розповсюджувати опубліковану роботу з обов'язковим посиланням на авторів оригінальної роботи та першу публікацію роботи у цьому журналі.
2. Автори мають право укладати самостійні додаткові угоди щодо неексклюзивного розповсюдження роботи у тому вигляді, в якому вона була опублікована цим журналом (наприклад, розміщувати роботу в електронному сховищі установи або публікувати у складі монографії), за умови збереження посилання на першу публікацію роботи у цьому журналі.